Tidsskrift for praktisk teologi publiserer fagfellevurderte artikler innenfor hele det praktisk-teologiske feltet, med vekt på skandinavisk kontekst. TPT utgis og finansieres av MF Vitenskapelig høyskole i samarbeid med NLA Høgskolen og VID Vitenskapelige høgskole. ISSN 3084-1135.
A values-conscious facilitator lacking a cohesive strategy
Like other civic organizations, the Evangelical Lutheran Church of Norway extensively engages volunteers. This article presents findings from a survey among church employees who lead volunteers. It aims to determine which leadership practices are in use, whether leadership is conducted in a values-conscious way, and the prevalence and use of strategic plans for voluntary work. The research question is: To what extent do employees in the Church of Norway utilize leadership practices identified in Sporsheim and Sirris’ (2018) model for church volunteer leadership? A total of 89 employees in the dioceses of Oslo and Stavanger responded to a questionnaire. Our data show that practices such as facilitating and informing are prioritized over leading and motivating. We find a high degree of values consciousness, reflected both in the prevalence of congregational core values and in respondents articulating and expressing them. Plans and structures for voluntary work are less well developed and lack a cohesive profile. There are only small variations between the dioceses and professional groups.
Copyright (c) 2025 Nordic Journal of Practical Theology https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Artikkelen undersøker en kollektiv ledelsesform hvor flere personer deler lederfunksjoner. I lys av perspektiver på plural og delt ledelse og lederrolleteori, utforskes samledelse i Den norske kirke. Kirken er organisert i to arbeidsgiverlinjer: Bispedømmene ivaretar prestetjenesten på vegne av det nasjonale rettssubjektet, mens de lokale fellesrådene ivaretar øvrige kirkeansatte. Organiseringen i to virksomheter på samme sted forutsetter god samhandling mellom lederne for å sikre én velfungerende lokalkirke. Artikkelen bygger på en intervjuundersøkelse blant ledere i lokalkirken om samledelse som et redskap i møte med utfordringer og muligheter ved to arbeidsgiverlinjer. Problemstillingen er: Hvordan forstår sokneprester og daglig ledere hverandres lederroller, og hvordan kan deres delte rollerom utvikle samledelse i Den norske kirkes todelte arbeidsgiverorganisering? Artikkelen bidrar med en teoretisk definisjon av samledelse og en modell som viser hvordan lederduoene i sin samledelse vektlegger tre dimensjoner: bygge rolleforståelse, sikre infrastrukturer for kommunikasjon og utvikle organisasjonen.
Copyright (c) 2025 Tidsskrift for Praktisk Teologi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Artikeln undersöker Svenska kyrkans minskade samhällsroll genom en fördjupad analys av dess samtida språkbruk. Med utgångspunkt i tidigare insamlat empiriskt material visar studien hur det kristna språket i dag ofta inte lyckas skapa förbindelse med människors vardagserfarenheter. Analysen identifierar tre centrala problem, som alla bidrar till ett glapp mellan abstrakta uttryck och levd erfarenhet. Resultaten utmanar tidigare forskning som främst kopplat kyrkans tillbakagång till bristande kunskap om den kristna tron. Istället föreslås att sekulariseringen delvis kan förstås som ett avståndstagande från ett icke-fungerande religiöst språk, snarare än som en följd av samhällets modernisering.
Artikkelen undersøker 44 prekener holdt i Den norske kirke og spør hva som gjør at en preken oppleves eksistensielt viktig for tilhørere i vår tid. Ut fra Jan-Olav Henriksens teorier om hermeneutisk erfaring og Hartmut Rosas om resonans, gir den bidrag til forståelsen av en eksistensiell homiletisk teologisering. Analysen viser at prekenene retter oppmerksomheten mot spørsmål som gjelder livet her og nå, framfor tradisjonelle tema som synd og nåde, eller evig liv. Slike motiv er ikke fraværende eller uten betydning. Men i stedet for at bilder fra menneskers liv brukes for å illustrere eller forklare en guddommelig virkelighet, er tendensen at prekenene bruker teologiske motiv til å tolke det livet mennesker lever nå. Prekenene med sterkest retorisk dynamikk er de som reflekterer et resonant forhold til menneskers erfaringsvirkelighet og samtidig viser hva som eksistensielt sett står på spill.
Bibelen i liturgien: Markus 10,13–16 som “den liturgiske bibelteksten”
Artikkelen undersøker korleis Markus 10,13–16 får meining som ein liturgisk tekst. Omgrepet «den liturgiske bibelteksten» synleggjer at bibelteksten som vert gjengjeven i dåpsliturgien kan seiast å vere ein annan enn bibelteksten som står i Bibelen. For bibelteksten vert forma gjennom eigne utsnitt og paratekstar, tekstkoplingar i liturgien og gjennom rituell iscenesetting. Målet med studien er å undersøke korleis brukskontekstens materialitet, i dette tilfelle i liturgien for barnedåp, formar bibeltekst og teksttolking. Spørsmålet eg stiller er: Korleis formar dåpsliturgien Mark 10,13–16? Hovudmaterialet utgjer Den norske kyrkja sine dåpsliturgiar, frå slutten av 1800-talet og fram til i dag. Artikkelen viser korleis Mark 10 får meining i samspel med luthersk dåpsteologi og den kulturelt etablerte forteljinga om Jesus og barna, noko som i neste omgang får konsekvensar også for bibelomsetjingane.
Med utgangspunkt i en avlagt PhD om kirkelederes institusjonelle arbeid i overgangen fra statskirke til lovforankret folkekirke drøfter denne artikkelen hvordan kirkelige ledere arbeidet med å sikre legitimitet for Den norske kirke i et religiøst mangfoldig samfunn. Endringene i relasjonen mellom stat og kirke var resultatet av endringer i det norske samfunnet, men også av et intensjonelt arbeid fra kirkeledere med mål om å styrke kirkens selvstendighet og myndighet. På den ene siden ble det arbeidet med å endre de juridiske rammene Den norske kirke opererte innenfor, mens det på den andre siden ble lagt ned et arbeid for å kommunisere at kirken ville forbli den samme.
Denne artikel udvikler en typologi over salmegenrer med fokus på, hvordan salmerne skildrer deres egen kommunikative situation. Det viser sig, at salmer henvender sig til Gud (sacrificium) som bøn og lovsang. Men salmer henvender sig også til den skabte verden med ord om Gud, gennem hvilke Gud kan tale til menigheden (sacramentum), i genrerne prædiken, vidnesbyrd og betragtning. Formålet med denne genretypologi er at yde et teoretisk bidrage til fremtidige hymnologiske undersøgelser. Fokus på salmers kommunikative genrer kan understøtte teologiske analyser af salmetekster og åbne for nye diskussioner af salmer i liturgien. Derudover kan genretypologien inspirere til empiriske undersøgelser af salmesangeres tanker og følelser. Genretypologien er opstået på baggrund af en abduktiv analyse af 117 danske salmer i dialog med genreteori og hymnologisk litteratur, især de norske hymnologer Sigmund Mowinckel og Dagfinn Zwilgmeier.
Artikkelen argumenterer for mindre gruppers betydning for menighetsteori gjennom en empirisk rekonstruksjon av ei karismatisk gruppe som var aktiv i Oslo fra slutten av 1970-tallet. Gruppa kontekstualiseres i sitt lokale og historiske miljø, og menighetsteoretiske modeller trekkes inn. Gruppa analyseres også ved hjelp av Jean-Luc Nancys teori om fellesskap. I tråd med Nancy avdekker gruppas oppløsning et potensial som avslutningsvis utforskes i ei skisse til en onto-teologisk menighetsteori.
Kan en diakonal organisasjon være «livssynsåpen»?
Several Christian NGO and faith-based institutions have taken up the vocabulary of the Government blue paper, The word view affirmative society (2013). This is also the case for Kirkens Bymisjon. The organisation has produced the pamphlet “world-view affirmative diaconia”. The article argues that this use of world-view affirmation raised several problems for the organization, especially when it comes to the analogy between the state and Kirkens Bymisjon. The article ends by asking if there are a more appropriate use of the term. It discusses if employing religious leaders from non-Christian denominations may be a more appropriate operationalization of how a faith-based organisation may be “world-view open” (livssynsåpenhet).
Under Covid-19-pandemin anpassade Svenska kyrkan sina nattvardspraktiker på ett flertal olika sätt. Anpassningarna motiverades och problematiserades i relation till gemenskap, ofta med hänvisning till en metafor som varit avgörande i utvecklingen av Svenska kyrkans teologi under 1900-talet: "Kristi kropp". Det spekulerades också både inom forskningen och i den allmänna debatten, för huruvida dessa anpassningar kunde påverka teologin och den teologiska praxisen på lång sikt. Denna artikel syftar till att undersök hur dessa nattvardspraktiker förändrats ett år efter pandemin. Genom att jämföra två nationella undersökningar från 2020 och 2023 inom Svenska kyrkan visar artikeln att även om vissa anpassningar har minskat, kvarstår många. De teologiska implikationerna av dessa förändringar diskuteras i relation till metaforen Kristi kropp, med utgångspunkt i hur metaforen har utvecklats av teologer som reflekterat över HIV/AIDS-epidemin i den afrikanska kontexten.
Den amerikanske psykologen Kenneth Pargament ble på 1990-tallet kjent for sin teori om religiøs mestring. I to forskningsbidrag, The Psychology of Religion and Coping (1997) og Spiritually Integrated Psychotherapy – Understanding and Adressing the Sacred (2007), beskjeftiget han seg med hva religiøs mestring er. Primært fokus var på positive resultater av å bruke religion som mestring. I denne nye boka, Working with Spiritual Struggles in Psycotherapy, tas «religionens mørke side» opp som tema. Pargament skriver den sammen med en annen psykologiprofessor, Julie J. Exline. I de tidligere bøkene har folks strev med religiøse spørsmål, både praktisk og teoretisk blitt omtalt som negativ religiøs mestring, men i samarbeidet med Exline har Pargament byttet terminologi til hennes karakterisering av temaene som «spiritual struggles». En direkte oversettelse av dette begrepet vil være «åndelig kamp» eller «troskamp», men det er begrep som er for vide og omfattende til å kunne brukes i faglig sammenheng. Derfor foretrekker jeg å benytte spiritual struggles som uoversatt fagterm.
Copyright (c) 2024 Tidsskrift for Praktisk Teologi https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Prest Ellen Hageman har vært synlig som prest og aktivist i mange sammenhenger og over en årrekke. Hun har vakt oppmerksomhet i media og kirke og har bidratt med en teologisk tilnærming til sivil ulydighet i klimakampen. Hun har hatt begravelse for en skog som skulle bli motorvei, forstyrret en påskegudstjeneste da hun gikk inn med et kors med døde dyr. Og nå i august vigslet hun området som skal bli Viken park i Fredrikstad. Det ligger en teologisk tenkning og kirkekritikk til grunn for hennes engasjement. Hennes perspektiv er et viktig bidrag til diskusjonen om hva kirkelig og spesielt liturgisk handling kan og bør være i en raskt forverrende klimakrise.
Ord til å vakne av? (Og kanskje også til inspirasjon til å kvile med godt samvit?)
Det går ikkje lenger å lukke augo eller prøve å bolte igjen øyra: Vi er nøydde til å ta alvoret inn over oss. Alt liv på kloden er truga og dersom ikkje vi, menneska, handlar raskt og målmedvite saman, vil dei menneskeskapte klimaendringane kunne føre til ein katastrofe av ufattelege dimensjonar. Vi kan merke det på kroppen, på uveret med regn og storm og i lange periodar med ulideleg varme. Vi kan høyre og sjå det på nyheitene og også i vervarsla. FNs generalsekretær tar i bruk dei heilt store orda for det internasjonale klimatoppmøtet: «Vi er på veg til klimahelvetet med foten på gasspedalen». Vi kan sjå det i augo til dei vi møter: Mange unge er redde, fleire av dei ser ikkje anna råd enn å arbeide dag og natt for å hindre den store katastrofen. Nokre er lamma av angst og motløyse, andre er slitne på kropp og sjel. Og det heile set sit preg på den måten vi snakkar med kvarandre på og dei orda vi gjer bruk av: klima-angst, klima-skam og miljøkatastrofar til dømes.
Transforming Moral Oblivion to Moral Agency
It is a rare and precious gift to be alive as human beings at this crucible point in time. “The next five years may be the most important in human history,” declares a South African climate expert. Decisions and actions taken by human beings in the next few years will determine the fate of life on Earth. Never has the need to see clearly “what is going on” so that we may respond wisely borne more long-lasting and morally weighted consequences. Nevertheless, most of “us” (myself included) fail to face squarely the climate-related realities at hand and our role in them. This is most odd: Our house is burning. Though the fire has not yet reached our rooms, it is raging through many others’ rooms, and our children are in the house. Yet, we pour fuel on the fire.
Copyright (c) 2024 Nordic Journal of Practical Theology https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
In the face of ecological crises, we are largely still living in what Joanna Macy calls “Business as Usual,” even as global systems are shifting and irreversible tipping points nearing or already even past. I explore here how, if at all, the practice of corporate confession empowers Christians to engage these questions, arguing that we need a much richer liturgical repertoire of practices. I approach these questions through Dietrich Bonhoeffer’s resistance to “cheap grace” in relation to the tangle of structural sin, complicity, and inextricability involved in contemporary eco-justice questions and in relation to eco-anxiety and other eco-/climate emotions. I use this lens to analyze forms of corporate confession from the Evangelical Lutheran Church in America’s liturgical resource Sundays & Seasons. In the conclusion, I point to larger forms of practice that could complement confession and help restore it to its proper role in fostering costly grace.
Liturgi og ritualer ser ikke ut til å være de mest opplagte verktøyene for å bekjempe klimaendringene. De kan til og med gjøre situasjonen verre ved å gi falske forhåpninger på et tidspunkt da flere vippepunkter allerede er passert. Men, med økoteologen Larry Rasmussens ord, «religion adresserer livets store spørsmål gjennom forseggjorte symbolsystemer – riter og ritualer, sakramenter og historier» som omhandler død og fornyelse (Rasmussen, 2013, 34). Jeg vil derfor argumentere for at liturgien fortsatt har noe å tilby i møte med økologisk krise. Med utgangspunkt i innsikter fra performancestudier, rituelle studier og arbeider fra bl.a. Diana Taylor og Sara Pike, bruker jeg en økoliturgisk tilnærming for å tolke to forskjellige rituelle uttrykk. Den første er en altertavle av Gunnar Torvund, «Livets tre» i Voksen kirke, Oslo. Den andre er en «sørgemarsj for utdødde arter» arrangert av Extinction Rebellion i Oslo før stortingsvalget i Norge i 2021. Jeg avslutter med å argumentere for økoliturgisk praksis i skjæringspunktet mellom kontemplasjon og aktivisme.
Omsorg om skapelsen som praktisk-teologisk utmaning
Artikkelen fokuserer på den lokale menigheten som praktisk-teologisk ressurs i forhold til den akutte klimakrisen og krisen for biologisk mangfold. Forfatteren argumenterer for at teologisering som vokser ut av lokale erfaringer har styrker sammenlignet med utsagn utviklet på nasjonalt nivå i kirken. Dette har å gjøre med hvordan lokalt menighetsliv er forankret i lokale forhold, menneskeliv samt rikdommen av andre former for lokalt biologisk liv som gjør menighetslivet mulig. Kilden til argumentet kommer fra erfaringer i et lokalt sogn på den svenske østkysten, der den ekstreme tørken sommeren 2018 ga opphav til et varig engasjement, som også har bidratt til teologiske endringer. Forståelsen av sognet har blitt utvidet til å omfatte både menneskelige og ikke-menneskelige skapninger, noe som igjen påvirker hvordan en ber: Fra å be for, til å be med hele skaperverket, som mennesket er en del av.
The climate crisis represents an existential threat, necessitating adaptations in pastoral care to address its complex emotional landscape. This article explores the integration of two key concepts—emotional granularity and existential resonance—into the field of pastoral care, enriching established grief models such as Kübler-Ross's stages of grief and Stroebe and Schut's dual-process model. Drawing from Lisa Feldman Barrett's theory of emotional granularity, which enhances psychological flexibility by differentiating emotional states, and Hartmut Rosa's resonance theory, which emphasizes meaningful connection to the world, the article offers innovative frameworks for addressing climate-related emotions like eco-anxiety, ecological grief, and active hope. These approaches aim to expand pastoral care's capacity to foster emotional awareness and reconnect individuals with their environment and spirituality. By integrating these theories, pastoral care can provide tools for navigating the emotional and existential challenges of the climate crisis, promoting emotional resilience and deeper existential engagement.
Praktisk teologi i møte med natur- og klimakrise
Natur- og klimaspørsmål er ikke i vinden. Nyhetsbildet byr riktignok på stadige oppslag om stormer, flom og urovekkende forskningsfunn. Når det kommer til folks praktiske og politiske engasjement, ser det likevel ut til å være de nære ting som gjelder. Vi trenger ikke gå til det amerikanske valget nylig for å gjøre slike observasjoner. I oktober 2024 presenterte analysebyrået Kantar sitt årlige klimabarometer som viser at klimaengasjementet i den norske befolkningen er fallende i alle aldersgrupper. Mens klimaengasjementet var en toppsak for få år siden, ligger det nå på femteplass i rekken av utfordringer nordmenn mener landet står overfor. Økonomi, kriminalitet og helsespørsmål bekymrer mer. Analysebyrået spør seg om det er en resignasjon som brer om seg. Hvilke følger bør situasjonen få for det teologiske arbeidet?
This is an interview with professor in practical theology at the University of Rostock, Manuel Stetter, about his research on funeral practices. The interview is conducted by professor Tone Stangeland Kaufman, Oslo.
Artikkelen diskuterer hvordan begravelsespraksis utvikler seg mellom å være bundet av tradisjon og å bli sett på som steder for personlig uttrykk og fritt valg. Med utgangspunkt i forskning som viser hvordan tradisjon er hovedgrunnen til at folk velger en kirkelig begravelse, utforsker analysen tradisjonens rolle i materialet. Videre ser vi på hvordan nyere begravelseslogikker kommer til uttrykk, og hvordan ulike aktører i praksisfeltet forstår og forhandler disse. Artikkelen argumenterer for at tradisjon og personaliserte valg er komplekse fenomener, og at det er en risiko for at de sammenlignes før de blir forstått. Vi finner at tradisjon for mange familier er et viktig konsept, men deres artikulering av hva det betyr er tvetydig. Videre oppfatter familier nyere begravelsespraksis ikke så mye innenfor valglogikk som arenaer for uttrykk for mening. Både begravelsesbyråer og prester møter utviklingen med ulike meninger og strategier, med tradisjon og innovasjon er i stadig samspill.
Emotions in Finnish funerals during COVID-19 restrictions
Rituals are a way to express both personal and relational emotions. The COVID-19 pandemic disrupted funerals around the world. Although the pandemic was not very severe in Finland, the restrictions on organizing and attending funerals were quite strict. This article seeks to uncover what kinds of emotions participants experienced when organizing and attending funerals during COVID-19, as well as what these emotions may reveal regarding funerals during a pandemic. The 45 letters that form the qualitative data of the research offer some important real-time insights into how funeral practices were experienced during the pandemic. Thematic analyses revealed the following main themes: irritation when organizing a funeral, contradictory emotions about attending a funeral, embodiment of emotions, and funeral ritual as a channel of meaning. The strongest negative emotions were directed towards the restrictions, rather than being the type of painful emotions normally connected with funerals and bereavement. Even though the letters focused on funerals, they additionally revealed reflections on the pandemic. This shows that the funeral acted both as a normal life cycle ritual and as a disaster ritual, which helped the writers to cope with the pandemic itself.
Svenska kyrkans begravningssed i förändring
Antall begravelser utført i regi av Svenska Kyrkan, samt oppmøte ved begravelser i Svenska Kyrkan, har gått jevnt ned siden årtusenskiftet, også blant medlemmer av Svenska Kyrkan. Med utgangspunkt i gjeldende statistikk og intervjuer med menighetsansatte og begravelsesdirektører, fremhever denne artikkelen disse endringene og diskuterer følgende aspekter som vi hevder er avgjørende: muligheten for individuell tilpasning av begravelsestjenester og forholdet til den svenske kirken. Innsikt fra fire menigheter/bispedømmer avdekker både likheter og forskjeller, og understreker den geografiske kontekstens innflytelse på gravferdsskikk. Den post-sekulære tilstanden gir både muligheter og utfordringer for tradisjonelle religiøse institusjoner som Svenska kyrkan å navigere.
Dette er lederen til denne temautgaven til Tidsskrift for praktisk teologi.
Denne artikkelen analyserer og diskuterer begravelsesdeltakelse og deltakere i begravelser i Danmark. Ved hjelp av et datamateriale bestående av spørreskjemadata, observasjoner og personlige intervjuer, spør den: hvem deltar i begravelser, med henblikk på sosiale bakgrunnsvariabler og relasjoner til avdøde? Hva gjør deltakerne i løpet av begravelseshandlingen og i tilknytning til den? Hvilke mønstre avtegner seg mellom deltakertyper og handlinger? I diskusjon med teoretiske begreper fra Bailey og Walter, såvel som O'Rourke m.fl., samt et praksis-teoretisk perspektiv, foreslår den ikke bare at det er ganske klare mønstre i deltakelse og deltakerhandlinger, men at disse også er sentrale for virkeliggjørelse av begravelsens formål, såvel som dannelse av begravelsens subjekter. Slik bidrar artikkelen til den så langt begrensede forskningen om begravelsesdeltakelse.
The Christian spiritual practice called ‘centering prayer’ is growing in popularity internationally, and today it is also offered by some congregations in Church of Norway. However, compared to the vast literature on resemblant forms of spirituality, like mindfulness and meditation, there is a scarcity of research on centering prayer. With this study, we seek to make this lacuna a bit smaller. More specifically, we want to shed light on the participants’ experiences of centering prayer in comparison to regular church services. Our material combines qualitative and quantitative data. In the analysis, we combine inductive and theory-driven approaches. One of our main findings is that the participants’ experiences of centering prayer is more overlapping with experiences of Sunday services than we expected. Our findings challenge Woodhead and Heelas´ influential theory of a discrepancy between ‘religion’ and ‘spirituality’. These findings also challenge commonly shared conceptions of what ‘authenticity’ means in spiritual life.
Copyright (c) 2023 Tidsskrift for Praktisk Teologi https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Bokanmeldelse: Jan Ove Ulstein. Sosiologi, teologi og Helge Hognestads doktoravhandling: Møte og konflikt på det lange 70-talet
Anmeldelse av Jan Ove Ulstein: Sosiologi, teologi og Helge Hognestads doktoravhandling: Møte og konflikt på det lange 70-talet. Cappelen Damm Akademisk, 2023. 450 s. Anmeldt av Jan-Olav Henriksen.
Bokanmeldelse: Birgit Weyel, Wilhelm Gräb, Emmanuel Lartey and Cas Wepener (eds.). International Handbook of Practical Theology
Book review: Birgit Weyel, Wilhelm Gräb, Emmanuel Lartey and Cas Wepener (eds.). International Handbook of Practical Theology.