På hvert et sted: Inn til kjernen av gudstjenestereformen (Tidsskrift for Praktisk Teologi, 2020)
Åpningsgudstjenesten under Kirkemøtet 2013 skapte uro. Det var ny gudstjenestemusikk, og for-samlingen hang ikke med på notene. Etter gudstjenesten gikk tidligere leder av Nemnd for guds -tjenesteliv, Øystein Bjørdal, på talerstolen og innledet med følgende hjertesukk: ”I gudstjenesten idag mistet jeg stemmen.” Applausen etterpå tyder på at Bjørdal ikke var alene om opplevelsen.Denne erfaringen danner opptakten til essayet ”På hvert et sted”. Det handler om ”stedegengjø-ring”. For hvilke deler av gudstjenesten bør Den norske kirke gi vide fullmakter til lokal tilpasning,og for hvilke ledd er det tjenlig med større grad av gjenkjennelse på tvers? Christoffersen viser hvor-dan kontekstualitetsbegrepet er blitt forstått under arbeidet med den nye gudstjenesteordningen iDen norske kirke. Essayet rommer en særlig utfordring til ordoteologiens kontekstualitet hvorgudstjenesten som praksis kommer i bakgrunnen. En prosessuell kontekstualitetsforståelse,”Kontekst som vev”, peker på den mening og teologi som knytter seg til gudstjenesten slik denleves. En god gudstjeneste er en gudstjeneste som gir mening, og mening forutsetter mestring.Artikkelen kan leses som et svar på Bjørdals utfordring til kirkemøtet. Det handler om å få stem-men tilbake.